www.HoundDawgs.org
Att leva är att kämpa. Att kämpa är att leva.
Och när allt är förlorat blir jag hittad.
Hallå!
- Tyst! - Vem där? Är du också inlåst?
Ja. Du måste vara tyst. Tyst! Du gör så att vi blir dödade.
Snälla, säg var vi är.
- Polisstationen, din idiot. - Ja, det vet jag. Var?
Nära Narok. 200 km från Nairobi. Är du vilse?
Var ligger Nairobi?
Är det en seriös fråga? Kenyas huvudstad, Östafrika.
- Vad gör jag här? - Du låter ameriansk.
- Ja. Jag är amerikan... - Är du inte säker?
Jag är...
...förvirrad.
Vad heter du?
Det vet jag inte.
De som låste in dig slog dig säkert medvetslös.
- Vem är du? - Jag är läkare.
Jag jobbade på biståndssjukhuset, men sjukhuset är borta nu.
Vilka är det som strider här? Vad är det som händer?
De kommer närmare.
Vad? Vad fan var det där?
Vet du verkligen inte det?
- Vad är det sista du minns? - Massa smärta. Jag vaknade nyss.
- Minns du inte invasionen? - Vilka invaderar?
Inte vilka -vad.
Varför gör de det här? Varför här? Varför Kenya?
Inte bara här. Överallt.
Vad ska vi göra?
- Jag ska inte dö här inne. - Antingen här eller där ute.
Gör inte så! Människor är värre än maskiner.
Maskiner dödar fort. De där dödar dig och gör värre saker med mig.
- Jag tror att de hörde mig. - Idiot.
Jag talar inte kikuyu.
Han vill veta vilka du jobbar åt och varför du är inlåst.
Amerikan?
Ta honom levande. Hon är min.
Nej, hon är min.
- Vad säger du? - Jag förhandlar.
Det är kanske utfäst en belöning på amerikanen.
Rör dig inte!
- Kom du tillbaka för att hämta mig? - Ja, självklart. Är du okej?
- Jag heter Nadia. - Nadia? Hej.
Okej, herr Jag -vet -inte. Jag kallar dig Bo.
Bo.
- Vi hittar min bas, där är du säker. - Det är inte säkert nånstans.
Jag såg ett bombplan där ute. Jag såg lastbilar, män som stred.
Du såg män som dog.
- Vad gjorde de med honom? - De sprättar upp utlänningar.
Det är inte säkert nånstans.
Det finns en amerikansk bas i norr, men maskinerna dödar alla de ser.
Vi undviker befolkade områden. Suven bakom den röda bilen ser okej ut.
Det kan vara en fälla. Bilar väsnas. Det kan locka dem.
Ja, kanske det.
Du nämnde en amerikansk bas i norr. Hur långt?
- Hundratals kilometer. - Då är det bäst vi åker.
- Jag följer inte med. - Ska du nån annanstans?
Nej.
Det betyder inte att jag vill dö ute på vägen.
Det enda du hittar på basen är en massa döda kroppar.
Eller så hittar vi dem i en bunker där de samverkar med Pentagon.
Du förstår inte. För åtta där sen störtade alla satelliter. Alla.
Pentagon finns inte mer.
Det finns inget vi kan göra.
Jag är inte beredd att ge upp.
Om du hade vänner på basen hade du gjort allt för att nå dem.
Jag tror att jag har det. Och du ska hjälpa mig hitta dem.
- Du har inget uppdrag, du är rädd. - Ja, jag är rädd.
Jag vet inte vad jag gör här, men jag måste delta i kampen.
Du gör som du vill.
Vi hade tur. Motorn går, axeln är i bra skick.
Jag behövde bara byta ett däck.
Jag kan byta däck, men vet ännu inte vad jag heter.
Den här låg i bilen. Jag hör bara brus. Vi behöver en bättre signal.
Vi behöver mat och vatten. Jag kollar de andra bilarna.
Att leva är att kämpa.
- Om du är trött så kör jag. - Jag är okej.
Du hanterar skjutvapen rätt bra för att vara...
- För att vara kvinna? - För att vara läkare.
Jag var sjukvårdare i franska armén. Ibland släppte jag sprutan och sköt.
Regionen var ett kaos långt före invasionen. Milisen och militären...
Ducka!
Är du okej? De är för många. Kliv ut sakta med händerna högt.
Kenyanska armén. Jag talar swahili. Gör som jag.
- Upp med händerna! - Jag är läkare och ska få passera.
Han är amerikan och fick order om att eskortera mig över gränsen.
- Vem gav order om det? - Amerikanska armén.
Amerikanska armén finns inte. Amerika finns inte.
Sänker de sina vapen på din order? Ja, för du är deras kapten.
Vi är alla människor nu och vi behöver vatten.
- Vi har vatten som ni kan få. - Vatten som vi kan ta.
Upp med händerna! Högre!
Parabolen. Parabolen! De kommer från parabolen!
Vad menar du?
Släpp ditt vapen! Släpp det nu!
Stå upp. Ställ dig upp! Nu är det sluttjafsat. Vi talar engelska.
Vad menade han med parabolen? Vad betyder symbolen?
Radarstationen. Amerikansk. Strängt bevakad.
En stor parabolantenn med den där symbolen.
Vad ligger anläggningen?
- Till gränsen, åt väst i bergen. - Varför angrep dina män mig?
Många tror att maskinerna är amerikansktillverkade.
Eller att amerikanerna använde parabolerna för att kalla hit dem.
Allt annat är förstört. Men de där parabolerna står kvar.
Döda mig! Gör det!
- Gör det! - Vad sa du?
Vi måste åka nu!
Ner på knä.
Upp med dig.
- Bilen är paj. - Ingen fara. De ger oss sin jeep.
500 km från gränsen.
Du är uttorkad. Drick lite vatten.
Otroligt att vi kom därifrån. De var soldater och fler än vi.
Vet du vad? Du är säkert specialförbandsoperatör eller nåt.
Du kan avancerad stridsteknik och du talar flera språk.
- Ska vi till radarstationen nu? - Till gränsen, åt väst i bergen.
Om den är stor så hittar vi den. Hittar amerikanerna, mat och skydd.
Kanske nån där som vet vad du heter. Är det så?
- Om det inte är säkert då? - Det är inte säkert nånstans.
Om kenyanerna har rätt och amerikanerna är inblandade då?
Tänk om de är inblandade. Vi dyker upp vid dörren -och sen då?
Då dödar vi dem.
Skulle vi inte undvika samhällen?
Vi ser inte ut att ha nåt val.
Vänta, vänta! Stanna!
- Det är inte bra. - Det kan vara stötström.
Eller så är det nåt annat.
Bilen kortsluts.
Spring. Spring, spring!
Nej, stå inte där. Spring! - Vi måste få den att se oss.
Pappa!
Vi kunde inte hjälpa dem.
Nån är där ute.
Nån lyssnar.
- Ingen lyssnar. - Det vet du inte.
Hallå?
Hej. Kan jag få... en stor pizza?
Nej, två stora pizzor med allt och extra ost.
Hela min familj var i Paris.
Alla storstäder anfölls först och hårdast.
Ärligt talat så tror jag...
Jag har förlorat alla.
Jag är kanske helt ensam. Det låter enklare på det viset.
Jag har kanske alltid varit en snubbe med ett skjutvapen.
Jag var kanske ett svin.
Jag vet inte hur jag ska säga det...
Stridsflygplan. Du ser, nån strider där ute.
Vi har inte förlorat än.
- Jag hörde det igen. - Jag hör inget. Du hör fåglarna.
Vi kan inte stanna så här. Vi måste gå snabbare.
- Bilen var snabbare. - Ja... bilen var snabbare.
Hör du det nu?
Telefoner och internet är nere. Vi har ingen civilisation alls här.
Titta. Det är bara ett band.
Vi vet inte om ni hör oss sända...
Vi har hört om flera explosioner i Nairobis stadskärna.
Okej, nu säger de till oss att vi måste utrymma stationen.
Vi måste evakuera byggnaden. Här är för farligt.
Det som hände i USA, Europa och Asien händer nu här.
Detta är det sista slagfältet.
Här i Afrika, i Kenya, på Nairobis gator.
Civilisationens vagga är nu kanske mänsklighetens sista hopp.
Kenya, vi måste enas. Vi måste kämpa tillsammans.
Frid vare med dig, Kenya.
- Ni hör det där, va? - De dödar oss alla.
Vi står alla på samma sida här! Släpp oss! Släpp henne!
Kom igen! Kom igen, kom igen!
- Varför gör de så här? - De är tjuvskyttar. Titta. De jagar.
De väntar på sitt byte och vi är lockbetet.
Göm dig.
Titta inte.
Kom!
En fimpad.
309 km från gränsen.
Släpp ditt vapen -nu!
Solen glimmade i linsen. Jag trodde du var prickskytt och sköt nästan.
Om jag var prickskytt hade ni varit döda nu. Tur att kameran är ofarlig.
- Är du skadad? - Nej.
Ett skrapat knä är en skada. Jag är döende.
- Jag är läkare. - Grattis, men du kom lite för sent.
Nej, rör det inte! Att se såret första gången var illa nog.
Om vi tar av de här bandagen så får vi nog inte på dem igen. Va?
Skönt att se er. Ni är de första levande människorna på flera där.
Jag var i Kosovo -98. Jag såg fruktansvärda saker.
Kandahar, Kongo... Inget som det här. Inget.
- Vad gjorde du här då? - Här? Mitt jobb.
När skeppen kom ner lovade jag att fotografera tills batteriet dog.
"Skeppen"?
Skeppen som drar upp människor. Har du gömt dig under en sten?
Jag fick suveräna bilder på ett skepp som landar. Titta här.
Titta. Jag skulle göra ett sexveckorsjobb om barnsoldater.
Ungarna hade inget, men de var oerhört starka.
Jag reste med dem. När vi kom mot stan såg det ut att bli oväder.
Jag visste det inte då, men de tog över vårt elnät och använde det.
Världen började falla.
Alla flydde. Men barnsoldaterna fortsatte.
Då kom skeppen. Titta.
Jag lämnade stan när markstyrkorna ryckte in.
Här.
Mitt livs bild.
Ett barn står öga mot öga en jätte.
Det här är människoandan.
I morgon kan bilden väcka motståndet och måste bevaras. Därför kom ni hit.
- Vi måste gå. - Vi kan inte lämna honom.
Nej! Jag gör inte det.
- Drick det här. - Ödsla det inte på mig.
- Kom du därifrån? - Det är dit vi ska.
- Vet du var det är? - Jag kom den vägen.
- Står den kvar? - I alla fall för ett par där sen.
Vi har sett den på håll, men tappat bort den.
Jag tog en bild av parabolen.
Jag plåtade ända därifrån och hit. Om du räknar ut var bilderna togs -
- kanske ni kan följa bilderna dit. Som digitala brödsmulor.
Vi byter. Min kamera -
- mot en kula.
Va?
Jag har sett soldater förblöda i flera där. Det ska inte hända.
Ni vill ha min kamera och får den.
Ta den ur mina händer eller infria en döendes man sista önskan.
- Tvinga oss inte. - Tvinga mig inte tigga.
Hon är läkare och har svurit en ed, men du är utbildad soldat.
Dödar du bara de som vill leva?
Sluta prata.
Varje sekund du tvekar är hennes liv i fara. Det vet du. Gör ditt jobb nu.
Jag skjuter dig inte.
En läkare och en soldat.
Du ska bara bota, han ska skada.
Tillsammans tar ni ut varandra, va?
- Du måste döda mig! - Tyst!
- Du är värdelös! Visst är du? - Var tyst.
Ska jag vara tyst? Då får du tysta mig.
- Tyst! Tyst! - Kom och tysta mig, ditt jävla as!
Är det det här du vill?
Att leva är att kämpa. Att kämpa är att leva.
Och när allt är förlorat blir jag hittad.
Han tog bilden när han stod här.
Han kom den här vägen.
Jäklar. Batteriet.
Skojar du?
Kameran skulle ta oss till parabolen. Nu är den död. Vi kommer aldrig dit.
Vi kommer dit.
Titta, vi är nära. Det är bara några bilder kvar.
Jävlar.
Det här är en asgrym bil. Det är en amerikansk bil.
- Den ser inte ut att gå igång. - Hon går igång.
Kom igen, kom igen!
Hoppa in!
67 km från gränsen.
När invasionen började sa folk att det var obemannade drönare.
Utan piloter. Bara maskiner programmerade att döda.
Drönarkrig från gud vet var.
De måste ha nån svaghet, nåt som vi kan använda mot dem.
Vi borde åka nu.
Spring, spring!
Kör, kör, kör!
- Kom igen! - Kör fortare!
- De kommer fort. - Gud, de är så många!
Kör till huset!
Kom igen, kom igen. Håll i dig!
Nadia, här borta! Kom!
Ner, ner, ner!
Jag har dig.
Det är okej.
Nej! Nej! Nadia!
Nadia, nej! Nadia!
- Ja, titta på mig! Titta på mig! - Jag har slut på patroner.
Foxtrot från Bravo 1.
- Foxtrot, hör ni mig? - Du måste... du måste döda mig.
- Ingen kommer! Ingen! Snälla! - Hjälp kommer. Jag ska få ut dig.
Du måste döda mig! Ingen kommer! Snälla! Du måste göra det!
Snälla.
Snälla. Snälla.
"Att leva är att kämpa." Säg det en gång till.
"Att leva är att kämpa. Att kämpa är att leva."
"När allt är förlorat blir jag hittad."
Här är han.
- Det var vi som hittade dig. - Och bar dig, din store jävel.
Var är jag?
Från dag ett har folk från sjukhuset tagit emot skadad. Du är säker här.
- Ja, säker för stunden. - Förlåt min vän, han oroar sig så.
Är vi bara vänner nu?
Tack. För att ni bar mig.
Vi heter Kara och Juma. Vad heter du?
- Och sen... tog de henne. - Ja, det är det de gör.
De dödade henne inte. De... De tog henne och försvann sen.
Vi har alla förlorat nån. Du hittar henne inte, de har henne.
Du förstår inte. Jag visste inte vem jag var, men nu...
Nu är hon borta. Skeppen tar folk och de kommer inte tillbaka.
Men du är här hos oss nu.
En amerikansk soldat vaknar ensam i en fängelsecell utanför Nairobi -
- utan minne och går gud vet hur många mil för att komma hit.
Och när skeppet kommer så tar de din vän.
Varför tog de inte dig?
Vi borde ta honom till Roderick.
Roderick!
- Förlåt, jag var så inne i det. - Här är killen vi hittade på gatan.
Roderick Mburu, arméingenjör.
- Du ser ut att bygga ett vapen här. - Inte bara ett vapen. En EMP.
En högspänningsenergiblixt. I går hittade vi helt rätt frekvens.
Nu kan jag kalibrera den. Vi måste få in den på rätt ställe.
Rod ska spränga den under ett skepp och skada det rejält.
Skeppen hovrar lågt bara över stora folksamlingar omringade av drönare.
Det är som att lägga en granat under ett getingbo. Det är knepigt.
Rod. De tog honom inte.
- Vad menar du? - De tog hans vän, men inte honom.
Tog de inte dig?
Roderick? Svara.
- Ser du det här? - Ja?
Drönare väller in i stan. Det har jag inte sett på ett tag.
- Hur många? - Många. Snabba. Från flera håll.
Hur mycket tid har vi?
- Vi måste flytta lägret. Alla. - Vänta.
- Drönarna tog honom inte. - De måste ha spårat oss.
Spårat...?
Det är jag. Jag minns nu.
De sköt in nåt i mig, i min ryggrad. Jag förde dem hit.
Jag tror att de märker några av oss för att sen hitta resten av oss.
De följer mig och dödar alla andra. De tog Nadia. De är på väg hit nu.
Jag har gjort så att ni alla dör.
Om drönarna följde efter dig hit kanske de vänder om jag skjuter dig!
Kara, sänk vapnet. De kommer redan. Vi dödar inte varandra.
De följer mig. Låt mig föra bort dem.
Det är för sent för det!
Du kan skjuta mig eller låta mig hjälpa er.
Ni behöver mig.
Jag är den enda som kan få in EMP: N under skeppet.
Varje dag driver drönarna in folk i passagen här och skeppen tar dem.
Tunnelnätverket under stationen är vår bästa chans. Ingången är här.
Vi tar EMP: N genom stan i tunnlarna och placerar den under drönarna.
- Vad händer sen? - Jag är fena på elektromagnetism.
När EMP: En sprängs faller skeppen och drönarna.
- Vad händer med alla i skeppen? - Vi kan bara rädda dem på marken.
USA finns inte på kartan längre. Kina och Europa -allt är borta.
Vi kan vara de sista som är kvar. Vi måste göra det här för alla.
Nu går vi, hörni.
Kom igen! Vi har ont om tid.
Här är magnetgranaterna.
- Raketgevär? Så smygigt. - Avundsjuk?
Detta är mitt skötebarn. Jag vill att hon levererar.
Utifall det inte blir jag som spränger, hör upp...
Det sitter fyra batteripack här.
För att spränga, tryck på "tänd" och sen på "spräng".
"Tänd, spräng"... Kom!
Kusten är klar.
Alla lämnar detta våningsplan. Tillbaka till huvudlägret.
Vi lämnar det här området nu. Kom igen!
Det är fel utgång. Fortsätt.
Kara?
Det kommer fler. Många.
Stick. Stick ut härifrån. Jag kan hålla dem stången.
Ge mig dina granater.
Allihop!
- Jag lovade att få tillbaka dig. - Nej! Titta aldrig tillbaka.
Du har tre sekunder efter att du har dragit sprinten.
Stick!
Roderick! Kom nu!
Vänta. Vänta.
Vänta.
Så många människor.
Sprängradien är under 100 meter.
Vi måste spränga rakt under skeppet.
Annars tas de här människorna. Vi måste placera den helt rätt.
Vi måste få bort dem härifrån.
De där drönarna bildar en bur. Vi måste öppna dörren.
Hur många magnetgranater kvar?
Den sista.
Att leva är att kämpa.
Alla springer härifrån! De kommer, de kommer!
Kom igen, kom igen! Sätt fart!
Spring! Spring!
Roderick!
De kommer genom fläkttrummorna.
Kom igen, kom igen!
Batteripacket är skadat. Bo, det går aldrig!
Titta på mig, titta på mig!
Jag har slut på patroner.
- Foxtrot från Bravo 1. - Ingen kommer.
Du låter amerikansk.
Jag ska inte dö här inne.
"Att leva är att kämpa." Säg det igen.
Att leva är att kämpa. Att kämpa är att leva.
Och när allt är förlorat blir jag hittad.
- Vad gör jag här? - Du låter amerikansk.
Jag är amerikan...
- Är du inte säker? - Jag är förvirrad.
- Vad heter du? - Jag vet inte.
- Jag heter Nadia. - Nadia? Hej.
Okej, herr Jag -vet -inte. Jag kallar dig Bo.
Bo.
Bo...
Det gick.
Är du okej?
Washington.
Va?
Washington.
Washington Boulevard 337.
Där lärde jag mig cykla.
Där växte jag upp.
Okej. Okej, soldat. Vad heter du då?
Bo. Jag vill heta Bo.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017.
Ansvarig utgivare: Timo Lahtinen